Jn 12
Jn 12
Jn 12.1
Hat nappal húsvét előtt Jézus Betániába ment, ahol Lázár lakott, akit feltámasztott a halálból.
Jn 12.2
Ott vacsorát rendeztek neki. Márta felszolgált és Lázár is a vendégek közt volt.
Jn 12.3
Mária vett egy font valódi nárduszból készült, drága olajat, megkente vele Jézus lábát és megtörölte a hajával, a ház betelt az olaj illatával.
Jn 12.4
Az egyik tanítvány, az áruló Júdás, aki elárulta, méltatlankodott miatta:
Jn 12.5
„Miért nem adták el inkább az olajat 300 dénárért, s miért nem osztották szét a szegények közt?”
Jn 12.6
De nem azért beszélt így, mintha a szegényekre lett volna gondja, hanem mert tolvaj volt: ő kezelte a pénzt és eltulajdonította, amit rábíztak.
Jn 12.7
Jézus így szólt: „Hagyd békén! Hadd tegye, hiszen temetésem napjára teszi.
Jn 12.8
Szegények mindig vannak veletek, de én nem leszek mindig veletek.”
Jn 12.9
Amikor megtudták, hogy ott tartózkodik, a zsidók közül sokan elmentek, nemcsak Jézus kedvéért, hanem hogy Lázárt is lássák, akit feltámasztott a halálból.
Jn 12.10
Erre a főpapok elhatározták, hogy Lázárt is megölik,
Jn 12.11
mert miatta sok zsidó elment oda, és hitt Jézusban.
Jn 12.12
Másnap az ünnepre felzarándokolt tömérdek nép hírét vette, hogy Jézus Jeruzsálembe érkezik.
Jn 12.13
Pálmaágakat szedtek, kivonultak eléje, és így köszöntötték: „Hozsanna! Áldott, aki az Úr nevében jön, Izrael királya!”
Jn 12.14
Jézus talált ott egy szamárcsikót s felült rá, ahogy az Írás mondja:
Jn 12.15
„Ne félj, Sion leánya! Nézd, királyod jön, nőstényszamár csikóján.”
Jn 12.16
Tanítványai először nem értették, de amikor Jézus megdicsőült, ráeszméltek, hogy ami történt vele, azt megírták róla.
Jn 12.17
S a nép, amely ott volt, amikor Lázárt előhívta a sírból és feltámasztotta a halálból, tanúságot tett mellette.
Jn 12.18
Azért is vonult ki eléje a tömérdek nép, mert hallották, hogy ezt a csodát művelte.
Jn 12.19
A farizeusok ellenben szemére vetették egymásnak: „Lám, nem mentetek semmire. Nézzétek, az egész világ követi.”
Jn 12.20
Azok között, akik felzarándokoltak, hogy az ünnepen imádják az Istent, volt néhány görög is.
Jn 12.21
Ezek Fülöphöz fordultak, aki a galileai Betszaidából származott, és kérték: „Uram, látni szeretnénk Jézust.”
Jn 12.22
Fülöp elment, és szólt Andrásnak. Aztán András és Fülöp odamentek és elmondták Jézusnak.
Jn 12.23
Jézus ezt válaszolta: „Elérkezett az óra, amikor megdicsőül az Emberfia.
Jn 12.24
Bizony, bizony, mondom nektek: ha a búzaszem nem hull a földbe, és nem hal el, egymaga marad, de ha elhal, sok termést hoz.
Jn 12.25
Aki szereti életét, az elveszíti, de aki gyűlöli életét ebben a világban, az megmenti az örök életre.
Jn 12.26
Aki nekem szolgál, az engem kövessen, s ahol én vagyok, ott lesz a szolgám is. Aki nekem szolgál, azt megtiszteli az Atya.
Jn 12.27
Megrendült a lelkem. Mit is mondjak: Atyám, szabadíts meg ettől az órától? De hiszen éppen ezért az óráért jöttem.
Jn 12.28
Atyám, dicsőítsd meg nevedet!” Erre szózat hallatszott az égből: „Megdicsőítettem és ezután is megdicsőítem.”
Jn 12.29
A nép, amely ott ácsorgott, ennek hallatára azt gondolta, hogy mennydörgött. Mások így vélekedtek: „Angyal beszélt vele.”
Jn 12.30
Jézus megmagyarázta nekik: „Nem miattam hallatszott ez a szózat, hanem miattatok.
Jn 12.31
Ítélet van most a világon. Most vetik ki ennek a világnak a fejedelmét.
Jn 12.32
Én meg, ha majd fölmagasztaltatom a földről, mindenkit magamhoz vonzok.”
Jn 12.33
Ezt azért mondta, hogy jelezze: milyen halállal hal meg.
Jn 12.34
A nép azonban ellene vetette: „Mi úgy hallottuk a törvényből, hogy a Messiás örökké megmarad. Hogy mondhatod hát, hogy az Emberfia fölmagasztaltatik? Ki az Emberfia?”
Jn 12.35
Jézus így válaszolt: „Már csak rövid ideig marad köztetek a világosság. Addig járjatok, amíg van világosságotok, nehogy elborítson benneteket a sötétség. Aki sötétben jár, nem tudja, hova megy.
Jn 12.36
Amíg veletek van a világosság, higgyetek a világosságban, hogy a világosság fiai legyetek.” Ezeket mondta Jézus, aztán elment, és többé nem mutatkozott.
Jn 12.37
Jóllehet ennyi csodát tett a szemük láttára, mégsem hittek benne.
Jn 12.38
Így beteljesedett Izajás próféta jövendölése: „Uram, ki hitt a szavunknak, és az Úr ereje ki előtt vált nyilvánvalóvá?”
Jn 12.39
Nem tudtak hinni, amint Izajás ezt is megjövendölte:
Jn 12.40
„Szemüket elvakította, szívüket megkeményítette, hogy ne lássanak a szemükkel, és ne értsenek a szívükkel, nehogy megtérjenek és meggyógyítsam őket.”
Jn 12.41
Ezt mondta Izajás, amikor látta dicsőségét és jövendölt róla.
Jn 12.42
Mégis, még a tanács tagjai közül is sokan hittek benne, de a farizeusok miatt nem vallották be, nehogy kizárják őket a zsinagógából.
Jn 12.43
Mert többre tartották az emberek megbecsülését, mint az Isten dicsőségét.
Jn 12.44
Jézus azonban fennhangon hirdette: „Aki hisz bennem, nem bennem hisz, hanem abban, aki küldött,
Jn 12.45
s aki lát, azt látja, aki küldött.
Jn 12.46
Világosságul jöttem a világba, hogy aki hisz bennem, ne maradjon sötétségben.
Jn 12.47
Aki hallgatja ugyan tanításomat, de nem tartja meg, azt nem ítélem el, mert hiszen nem azért jöttem, hogy elítéljem a világot, hanem hogy megváltsam a világot.
Jn 12.48
Van annak bírája, aki elvet és nem fogadja el szavaimat: a tőlem hirdetett tanítás ítéli majd el az utolsó napon.
Jn 12.49
Mert nem magamtól beszéltem, hanem aki küldött, az Atya hagyta meg, mit mondjak és mit hirdessek.
Jn 12.50
S tudom, hogy parancsa örök élet. Így amit hirdetek, úgy hirdetem, amint az Atya mondta.”
![Arcanum Újságok](https://maps-static-cdn.arcanum.com/media/uploads/promo/adt-hu.jpg)